El partit de selecció p
er a la copa dels mitges campiones
semblava haver començat bé.
Amb els Mitges verdes,
aplicàvem la nostra estratègia més ofensiva
i havíem marcat molt ràpid.
Però els Mitges de ratlles
són un molt bon equip de big ball.
Vaig perdre una pilota
i els Mitges de ratlles ho van aprofitar per marcar.
Empat a u.
Els nostres afeccionats no van parar de xiular-me.
Això ens va afegir més pressió,
i vam aconseguir recuperar el control.
Tot i així, just quan vaig recuperar la pilota, van començar els insults.
Tanmateix, jo havia marcat un gol,
i ben maco que era.
Això va continuar cada vegada que tocava la pilota.
I també els insults: "gallina, passarell, capsigrany,
ets més dolent que una merla i més lleig que un voltor carronyaire".
Us puc ben dir que això fa mal.
És quelcom que no s’oblida mai.
Aquell dia vaig comprendre
una cosa important:
al big ball, com a la vida, el talent mai no és suficient.
Ens necessitem els uns als altres per guanyar.
Les setmanes següents,
la justícia va sancionar
els líders prohibint-los de jugar
tots els partits de la temporada.
I nosaltres, els jugadors, ens vam fer més forts.
Però això, ja us ho explicaré una mica més tard.